Seti se, seti, petog novembra.
Baruta, izdaje i spletke.
Ne vidim ni jedan razlog zašto bi ta izdaja,
ikada bila zaboravljena.
Ali, šta je bilo sa čovekom?
Znam da se zvao Gaj Foks,
i da je 1605 godine, pokušao da raznese Parlament.
Ko je on bio stvarno?
Kakav je bio?
Naučeni smo da pamtimo ideju, ali ne i čoveka.
Jer čovek ne uspeva uvek.
Može biti uhvaćen, ubijen i zaboravljen.
Ali 400 dogina kasnije,
ideja i dalje može promeniti svet.
Osetila sam lično moć ideja.
Videla sam kako ljudi ubijaju u njeno ime,
i umiru braneći ih.
Ali ne možeš poljubiti ideju,
ne možeš je dotaći ili držati.
Ideje ne krvare, ne osećaju bol.
One ne vole.
Ne nedostaje mi ideja,
nego čovek.
Čovek zbog koga sam zapamtila peti novembar.
Koga neću zaboraviti.
Čujem da bivše Sjedinjene Države toliko očajavaju za lekovima,
da su navodno poslali nekoliko šlepera punih pšenice i duvana.
Kažu, znak dobre volje.
Želite li da znate šta JA mislim?
Pošto slušate moju emisiju, pretpostaljam da želite.
Mislim da je vreme da pokažemo kolonijama šta mislimo o njima.
Da je vreme za osvetu za čajanku koju su napravili pre par vekova.
Treba večeras da odemo do luke i pobacamo to đubre,
kao i sve ostalo iz Smrdljivih Državica Amnezije!
Ko isto misli? Ko se slaže?!
Da li ti se svidelo ovo?
Smrdljive Državice Amnezije. Mislim, šta drugo reći?
Zemlja koja je imala sve, apsolutno sve!
A 20 godina kasnije?
Najveća kolonija lepre. Zašto?
Bezbožnost.
Ponoviću.
Bezbožnost.
Nije rat koji su započeli, nije kuga koju su napravili.
To je bio Strašni Sud.
Nema bega od prošlosti. Nema bega od Suda.
Mislite da nije gore?
Da ne pazi ovu zemlju?
Kako drugačije objasniti? Imali smo iskušenja, ali smo prošli.
Radili smo što smo morali.
Islington, Enfild. Bio sam tamo, video svojim očima.
Imigranti, muslimani,
homoseksualci, teroristi.
Bolesni degenerici. Morali su otići.
Snaga kroz jedinstvo. Jedinstvo kroz veru.
Ja sam bogojažljiv Englez, i prokleto sam ponosan!
Dosta je bilo toga.
Sranje.
Policijski čas drugog stepena je na snazi.
Neovlašćena lica mogu biti uhapšena.
Ovo je za vašu zaštitu.
Policijski čas drugog stepena je na snazi.
Neovlašćena lica mogu biti uhapšena.
Ovo je za vašu zaštitu.
- Oprostite, gospođice. - Izvinite, nisam videla....
- U žurbi smo? - Ja sam samo...
- Policijski čas je. - Moj ujak je veoma bolestan.
- Bolestan ujak? Šta misliš, Vili? - Mala laže.
Moja greška, nisam smela biti ovde.
Možeš li da se pobrineš za nas pre nego što odeš kod ujaka.
Vidiš, moj prijatelj je bolestan. Je li tako, Vili?
Težak slučaj usamljenosti. Može se napipati.
- Ne pipaj me! - Vidi ti to. Maca ima kandže.
- Upravo nam je pretila. - Baš tako.
Znaš li šta to znači, zar ne?
Da možemo da primenimo naša kaznena prava.
A ti ćeš da ih progutaš.
- Vi ste Potkazivači. - Mislim da shvata.
Nisam znala, žao mi je.
Tek če da ti bude.
Do jutra, ako ne budeš najjadnija pica u Londonu,
bićeš sigurno najodranija.
Bože, molim vas.
Otići ću kući, Neće se ponoviti!
- Šta mislite, momci? - Batina je iz raja izašla.
Upomoć! Bilo ko!
"Udruženi zločinci naravi se rojiše oko njega."
- Šta, bre?! - Odjebi!
"Razdirući sudbinu sa razmahanim čelikom,
koji je namirisao krvav pir."
Mi smo Potkazivači, momak.
Isuse, milost!
"Okrivićemo sve za koje dokaza ima,"
"sa licem i delima pobožnim, crnom đavolu se oslađujemo."
- Šta to znači? - Batina iz raja.
Uveravam vas, ne želim vam zlo.
- Ko si ti? - Ko?
"Ko" je samo forma koja prati funkciju "šta",
a šta sam ja, nego čovek sa maskom.
- Vidim to. - Naravno.
Ja ne sumnjam u vašu sposobnost zapažanja,
nego naglašavam paradoks da pitate maskiranog čoveka ko je on.
- Shvatam. - Po ovoj maglenoj noći,
dozvolite mi onda, umesto ovog običnog naličja,
da vam nagovestim osobenost ovog uzbudljivog pojedinca.
U vašem vidokrugu, vispren vodviljski veteran,
vaspitan kao vernik ili vandal varljivom voljom sudbine.
Ova vizija nije vanjska veza sa veličanjem,
već vapaj ili vox populi, vremešan i vidno vene.
Ova veličanstvena vizita velikog vrenja je vaskrsnula,
i vapi vojevati nad vašljivcima i verolomnicima,
i vaspitati sve velike vucibatine i viđene vandale.
Vršiće se osuda vanredna, vlastita vendeta,
verifikovana kao valjana, vrednovana i u večnost vinuta,
valorizovaću sve velikane i vazdan vredne.
Vaistinu, ove vokalne varnice su veoma voluminozne.
Zato dopustite da dodam da mi je čast da vas upoznam,
i da me možete zvati V.
Ti si malo lud?
Siguran sam da će to reći.
A sa kim govorim, ako mogu pitati?
- Ja sam Ivi. - Ivi?
I-Vi, naravno.
- Šta to znači? - Ja i Bog,
ne bacamo kockice, i ne verujemo u slučajnosti.
Da li ste povređeni?
U redu sam,
- zahvaljujući vama. - Samo sam radio svoje.
- Da li volite muziku, Ivi? - Pretpostavljam.
Vidite, ja sam vrsta muzičara
i upravo sam krenuo da izvedem veoma naročito delo.
Kakav muzičar?
Udaraljke su moja struka,
ali večeras planiram da pozovem ceo orkestar,
i bio bih veoma počastvovan ako bi mi ste se pridružili.
Ne verujem, trebala bih da idem kući.
Obećavam vam, ovako nešto nikada niste videli.
A posle toga ćete se vratiti bezbedno kući.
U redu.
Ovde je prelepo.
Bolju pozornicu ne bi ste našli.
Ne vidim instrumente.
Vaše moći opažanja vas dobro služe.
Ali, stanite. Koncert posvećujem gospođi Pravdi,
u čast njenog odsustva koji uzela u ovim krajevima,
i priznanju varalice koji je zauzeo njeno mesto.
Znate li koji je dan danas, Ivi?
- Četvrti november? - Nije više.
Seti se, seti, petog novembra.
Baruta, izdaje i spletke.
Ne vidim ni jedan razlog zašto bi ta izdaja,
ikada bila zaboravljena.
Prvo, uvertura.
Da.
Tako je, gudači...
Slušaj pažljivo, čuješ li?
Sada duvači...
Čujem ih!
Vidi, mama! Puštaju muziku!
- Kako to radiš? - Čekaj.
Stiže vrhunac!
Prelepo je, zar ne?
Gospodo, imali ste četiri sata. Da čujem rezultate. G. Kridi?
Oblast oko Bejlija je karantirano,
svi važniji svedoci su zadržani.
Dobro. G. Etridž?
Nađen je aparat za snimanje u centralnom sistemu za emitovanje.
Na snimku se nalazila uvertira Čajkovskog iz 1812.
Stavi je na crnu listu, ne želim više da je čujem.
Razumem.
Takođe smo udvostručili pretragu i nadgledamo telefonske razgovore,
koji nagoveštavaju veliki procenat tema vezano za eksploziju.
G. Daskomb, šta radimo povodom toga?
Nazvaćemo to vanrednim rušenjem.
Imamo otegnute izveštaje po celoj mreži i Interlinku.
Nekoliko stručnjaka su u pripravnosti da svedoče o lošem stanju zgrade.
Želim večeras da Protero govori o opasnostima ovih starih zgrada,
i kako treba izbeći prisnost sa građevinama dekadentne prošlosti.
Treba da zaključi kako će nova Bejli zgrada postati simbol našeg vremena,
i budućnosti kojom nas je naše uverenje nagradilo.
G. Hejer?
Naše kontrolne kamere su uhvatile nekoliko slika teroriste,
iako maska ne dopušta identifikaciju putem mrežnjače.
Imamo i sliku devojke koju su Kridijevi ljudi... hapsili.
- Ko je ona, g. Finč? - Nismo jos sigurni.
- Radimo na tome. - Dalje?
Našli smo mesto eksplozije,
i pronašli tragove eksploziva korišćenih na oba mesta.
Nažalost, uprkos velikoj veštini izrade,
ovo su bile kuće naprave izrađene od običnih hemikalija,
kojima se teško ulazi u trag.
Ko god da je, Kancelaru, veoma je dobar.
Poštedite nas stručnog nagađanja, sada nisu bitna.
Izvinjavam se.
Gospodo, mi smo na probi.
Ovakve situacije su pitanje vere.
Poraz će uvući sumnju u sve što verujemo,
i zašta smo se borili.
Sumnja će baciti zemlju u haos, a ja to neću dopustiti.
Gospodo, želim da nađete teroristu,
i želim da on shvati pravo značenje terora.
Engleska pobeđuje!
Engleska pobeđuje.
- Misliš da će ovo progutati? - Što da ne?
Ovo je BTN.
Mi prenosimo vesti, ne izmišljamo ih.
To je posao Vlade.
Sa lepše strane,
izgleda da je ekipa za rušenje starog Bejlija,
želela da staroj dami da veliki, mada improvizovan ispraćaj.
Iako je rušenje planirano već duže vreme,
muzika i vatromet, kako kaže šef ekipe,
- "sigurno nisu bili po planu."
Da li veruješ ovom sranju? Nije bilo nikakvo rušenje.
Videla sam sve.
- A ti? - Ne, sinoć sam...
Tako je, bila si kod velikog Ditriha?
Ivi, tu si.
- Još radiš za mene? - Izvini, Patriša.
Treba mi dva espresa i tri kafe,
a Ditrih je spreman za svoj čaj.
Ne shvatam.
Nosi masku Foksa, a raznese Bejli? Zar on nije pokušao da uništi Parlament?
Još nije kasno, ima još 16 sati.
Možda se samo zagreva.
Da?
U redu. Imamo devojku.
Nemoj da me pogrešno shvatiš. Krava koja se razapinje...
To je super, ali ti nikad neće odobriti.
Moraš prepraviti, u redu? Moram da idem.
Ne sećam se da me ikad ispalila lepša žena.
- G. Ditrih.. - Gordon, molim te.
Ne treba mi "gospodin" da bi se osećao starije.
Gordone,
krenula sam sinoć ali sam videla Potkazivače,
malo se uplašila, i otišla kući.
Nažalost, posle onog sinoć policijski čas će biti gori.
Moja si.
- Ćao, Frede. - Prošlo je kroz rentgen?
Ne, puno je bombi.
Sačekaćeš reklame pre nego što ih aktiviraš?
- Ne verujem da gledaš to sranje. - Šta?
Laser Cura je strava.
Šta je sad to?
Nisam sigurna, tek je stiglo. Adresirano na treću binu.
Mora da je Protero.
Volela bih da neko ima muda da mu kaže da mu ovo nije dedovina.
Šta je bre ovo?
Stavi ih tamo, dok ne vidimo za koga je.
Izgleda ozbiljno, roditelji su bili politički aktivisti.
- Uhapšeni su kada je imala 12. - Šta je bilo sa njom?
Popravni dom za maloletne,
punih pet godina. - Sranje.
Trebaće nam podrška, ali minimalna.
Da li ste sigurni?
Želim popričati sa njom pre nego što nestane u Kridijevoj crnoj kesi.
Ko je to?
Ne zajebavaj me. Pokaži se, ili te rešetam.
Jebem ti sunce.
Hajde, idemo!
Vas dvoje, pokrivajte liftove. Ostali, zamnom.
Pažnja, pažnja!.
Svo osoblje mora da napusti zgradu.
Ovo nije vežba.
Svo osoblje mora da napusti zgradu.
Šta se ovde događa?
- Blokirana je. - Provalite.
Dominik!
Policija, sklanjajte se!
Sklanjajte se!
Prokletstvo!
Reći ću vam šta znam.
Engleska pobeđuje!
- Isprazni hodnike.
Ne lupaj ga.
Tata, šta je sa TV-om?
Dobro veče, Londone.
- Dozvolite mi da se izvinim... - To je vanredni kanal!
Kao i vi, ja cenim udobnost svakodnevne rutine,
spokojnost u uvežbanosti, i mir u ponavljanju.
Prokletstvo.
Uživam u tome kao i svi ostali. Ali u duhu spomena
Ko je to, mama?
svih događaja u prošlosti,
obično povezanim sa smrću ili završetkom neke grozne bitke,
koji su proslavljeni lepim praznikom,
mislio sam da možemo označiti ovaj peti novembar,
koji se, nažalost, više ne pamti,
tako što ćemo malo sesti i popričati.
Ima ipak onih, koji ne žele da pričamo.
Pusti me da razmislim.
Upravo sada, naredbe se izvikuju kroz telefone,
i ljudi sa puškama će krenuti.
- Kancelar Satler. - Sranje!
Zašto? Iako se pendrek može koristiti umesto razgovora,
reči će uvek zadržati svoju moć.
Reči otvaraju put ka značenju,
i za one koji slušaju, jasnu izjavu istine.
A istina je,
da je nešto veoma loše sa ovom zemljom, zar ne?
Vi ste je napravili neprobojnom. Rekli ste, za sve televizije u Londonu!
Okrutnost i nepravda, netrpeljivost i prinude.
Kako ste nekada imali slobodu prigovora,
da mislite i govorite po želji,
danas imate cenzuru i prismotru,
- i zahtevanje vašeg pokoravanja. - Trebaju nam kamere.
Kako se ovo dogodilo? Ko je kriv?
Uvek ima onih koji su odgovorniji od drugih,
i biće pozvani na odgovornost.
Istini za volju, ako tražite krivce
treba samo pogledati u ogledalo.
Znam vaše razloge,
znam da ste bili uplašeni.
Ko ne bi bio? Rat, strah i bolesti.
Bilo je mnoštvo problema koji su zaverili
da vam poremete razum i pomute misli.
Strah vas je nadvladao.
U toj panici okrenuli ste se Visokom Kancelaru, Adamu Satleru.
Obećao vam je red i mir,
a zauzvrat je tražio vaš tih i ponizan pristanak.
- Inspektore, skoro smo probili. - Sinoć sam prekinuo tu tišinu.
Sinoć sam uništio stari Bejli,
da bih potsetio ovu zemlju šta je zaboravila.
Pre 400 godina, jedan heroj je hteo da utisne 5. novembar
zauvek u naše sećanje.
Hteo je da podseti svet da su pravo na slobodu i pravdu,
više nego reči.
To su ubeđenja.
Ako ništa niste videli,
ako vam je zločin ove vlade nepoznat,
predlažem da ne dozvolite da ovaj 5. novembar ostane neobeležen.
Ali ako vidite što i ja,
osećate i žudite kao i ja,
onda tražim da stanete pored mene za tačno godinu dana,
ispred kapija Parlamenta.
I zajedno, daćemo im 5. novembar,
koji se nikada neće zaboraviti!
Veštački dim, koristi dim-mašine.
Pokri sve izlaze.
Niko ne odlazi. Ostali, zamnom.
Levo.
Ti desno.
Raširite se.
Molim vas, ne pucajte!
Obustavi!
Stavio nam je maske.
Isuse.
- Ne pucaj! - Čekaj!
- Molim vas!
Stanite! Ne mrdajte!
Ako imate masku, odmah na kolena!
- Skini im maske. - Pužurite!
Tempirana bomba je u redakciji.
- Džons, izvedi sve bez maske. - Razumem.
- Maršale, pomozi ovom čoveku.
Ostali, idemo.
Bože blagi.
Požurite, vi tamo! Svi napolje!
Daskombe?
Imaš li pojma koliko bi trebalo da se ova zgrada obnovi?
Da li ti znaš šta radiš?
Stanite!
Ne pucajte, molim vas! To je on!!
Na kolena!
Nemojte me povrediti!
Idemo!
Uspeo sam.
Stani!
Ruke na glavu. Uradi ili pucam!
Priznajem da sam zapanjen odzivom Londonske elite.
Nisam očekivao toliku efikasnost.
Bili smo ovde pre tebe. Maler si, ortak.
Ne bih to rekao.
Prekidamo redovan program da bi vam preneli strašnu vest
o napadu na Džordan Kulu, koji je nedavno prekinut.
Poremećeni terorista, identifikovan kao slovo V
napao je kontrolnu sobu jakim eksplozivom i oružijem,
koji je upotrebio na civilima da bi emitovao poruku mržnje.
Upravo smo dobili snimak odlučne policijske akcije.
Budi miran, ili ćemo pucati! Ostani gde si!
Ovo je samo početni izveštaj,
ali verujemo da je u ovoj herojskoj akciji
terorista bio ubijen.
Laži.
Obavešteni smo da je opasnost prošla.
Terorista je mrtav.
Evo ovde, o čemu misli?
Razmišlja da je ostavi,
dok ga je ona spasila?
On je terorista, ne možeš očekivati da razmišlja kao mi.
Jednim delom je čovek.
Kako god bilo, sada je sa njim.
- Uplašio si me. - Izvinjavam se.
- Da li si dobro? - Da, hvala.
- Gde smo mi? - U mom domu.
- Zove se Galerija Senki. - Predivna je.
- Odakle ti ove stvari?
Većina je iz sefova ministarstva za nepodobne stvari.
- Ukrao si? - Oh, nikako.
Krađa podrazumeva vlasništvo.
Ne može se krasti od cenzora, samo sam ih povratio.
Bože, kad bi te pronašli...
Nekoliko slika bi bio najmanji problem.
Misliš, posle onog što si uradio.
Bože, šta sam ja uradila?
Napala sam onog detektiva. Zašto sam to uradila?
- Jer si mislila da si u pravu. - To nisam smela.
Mora da sam poludela.
Da li to stvarno misliš, ili to treba da misliš?
Mislim da treba da idem.
- Mogu li da pitam gde? - Moram kući.
Rekla si da su te tražili. Ako znaju gde radiš, znaju gde živiš.
- Imam prijatelje, mogu kod njih. - Bojim se da to nije rešenje.
Moraš da shvatiš da ovo nisam planirao,
ali nisam imao izbora.
Bila si u nesvesti, a morao sam da donesem odluku.
Da sam te ostavio, završila bi u Kridijevoj sobi za ispitivanje.
Zatvorili bi te i mučili, i najverovatnije ubili,
a bi se dokopali mene.
Posle ono što si uradila, nisam to mogao da dozvolim
pa sam te podigao i odneo na jedino sigurno mesto,
u moj dom.
Neću nikome reći, znaš da sam na tvojoj strani.
Žao mi je, ali ne mogu da rizikujem.
Ne znam ni gde smo.
Znaš da je pod zemljom, videla si boju kamena.
- To je dovoljno za iskusnog čoveka. - Moram da ostanem ovde?
Samo dok ne obavim sve. Posle petog, neće biti problema.
Godinu dana?
Moram ostati ovde godinu dana?
Izvini Ivi, nisam znao šta da radim.
Trebao si da me ostaviš.
Zašto me nisi ostavio?!
- Ima još o roditeljima? - Ništa dobro.
Odvedeni su u Belmarš.
- O, ne. - Tako je.
Ona je umrla u štrajku glađu, a on poginuo u napadu policije.
To nije sve, brat joj je bio u Sv. Mariji.
- Isuse! - Svi su bli loše sreće.
Znamo njenu priču, sad nam treba njegova.
- V? - Bonjour, mademoiselle.
Htela sam da se izvinim za moj sinoćni ispad.
Shvatam šta si uradio, i zavalna sam ti.
Tvoje ruke.
A, da.
Ovako je bolje.
Nadam se da i dalje imaš apetit.
- Naravno, samo.... u redu si? - Bez brige.
Smem li da znam šta se dogodilo?
Dogodio se požar, veoma davno.
Za neke, odavno.
Nije baš tema za doručak.
Da li želiš čaj uz jaje?
- Hvala, ogladnela sam. - Sedi.
- Ukusno je. - Odlično.
Nisam jela puter od detinjstva.
Odakle ti?
Voz sa namirnicama za Kancelara Satlera.
- Ukrao si od Kancelara? - Da.
Ti si lud.
"Ko se trudi, postaće covek. Ko se trudi previše, postaće niko."
- Mekbet. - Bravo.
Majka mi je stalno čitala romane,
od tada sam htela da glumim.
U predstavama i filmovima.
Sa devet sam glumila sam Violu u "Dvanestoj noći", bila je tako ponosna.
Gde je ona sada?
Umrla je.
Izvinjavam se.
- Mogu li da te pitam o onom na TV-u? - Da.
- Stvarno si to mislio? - Svaku reč.
Misliš da će uništenje Parlamenta preporoditi ovu zemlju?
Ne postoje garancije, samo šanse.
Budi siguran da ako se iko pojavi,
Kridi će svima staviti crnu kapuljaču na glavu.
Ljudi ne treba da se plaše svoje vlade,
vlade treba da se plaše svojih ljudi.
A to ćeš postići dizanjem zgrade u vazduh?
Zgrada je simbol, kao i njeno uništenje.
Simboli daju ljudima moć.
Sam simbol je beznačajan, ali sa dovoljno ljudi
uništenje jedne zgrade može promeniti svet.
Volela bih da je tako.
Svaki put kada se promeni svet, to je bilo na gore.
Reći ću vam šta znam. Ovo nije čovek.
- Čovek ne nosi masku.
- Čovek ne ugrožava civile.
On je kao svi ljigavi teroristi:
jedna ušljiva kukavica!
Neće biti pregovaranja,
kada dođem ujutro, Padi ima da leti.
Upravo gledam snimak, nema pojma o osvetljenju.
Nos mi je kao jebeni Big Ben.
Slušaj me pederu, Engleska pobeđuje jer ja to kažem!
To važi za sve lenjivce na poslu, uključujući i tebe.
Nađi novog tehničara, ili traži nov posao.
Reći ću vam šta želim,
želim da sam bio tamo.
Da se vidimo licem u lice,
samo jednom, to je sve.
Taj takozvani V i njegov saučesnik Ivi Hamond,
ti mali demagozi, šire svoju mržnju.
Obmanjujući i premećeni glasnici terorističkog ultimatuma.
Ulitimatum, čiji je odgovor bila oštra i brza pravda.
- Bez milosti! - Gospodo, poruka je sledeća:
Dobri nadvladaju, loši uvek gube,
kao i uvek, Engleksa pobeđuje!
Isuse Hriste!
Dobro veče, komandante Protero.
Bože, kako si ušao ovamo?
Bez brige, naš sastanak neće biti prekidan
nekakvim telefonima, komandante.
Prekini! Zašto me tako zoveš?
To ti je bio položaj, zar ne? Kada smo se prvi put sreli.
Tada si nosio uniformu.
Ti.
- To si ti! - Duh Božića davnih.
- Da? - Finč, Daskomb je.
- Daskombe? - Već sam zvao Kancelara.
- Situacija mora biti pod kontrolom. - Kakva situacija?
Kancelar se složio da ima razloga za diskrecijom.
U pogrešnim rukama, gubitak "Glasa Londona"
može nam umanjiti uverljivost.
Možda infarkt?
Ne, previše je užasno.
Dostojanstvena, tiha smrt u snu.
- Imamo li sliku ili zvuk? - Kamere su isključene.
Isti metod kao i pre. Ali imamo spisak iz lifta.
- Da pogodim? - Umešana je, inspektore.
V?
Moj debeli, metalni prijatelju.
Mondego!
Nadam se da te nisam probudio.
Mislila sam da se borite, ali istinski.
Moj omiljeni film,
Grof od Monte Krista, Robert Donat je Edmund Dantes.
Nije te moj mač pobedio, već tvoja prošlost.
Pogodi me svaki put.
- Nikad ga nisam gledala. - Stvarno?
- Da li bi htela? - Da li ima srećan kraj?
Kao u najboljim filmovima.
U redu.
Skloni mač.
Laboranti su završili.
Nema otisaka, dlaka ili vlakana. Momak je kao duh.
Nećeš verovati šta su sve našli kod Protera.
- Lekove? - Mogao je otvoriti bolnicu.
- Interesantno. - Zašto?
Da li si znao da je Protero bio najbogatiji čovek u zemlji,
pre nego što je posao Glas Londona?
- Droge? - Legalne!
Veliki deoničar u Viadoksik farmaciji.
Viadoksik i Sv. Marija u istoj nedelji. Slucajnost?
Kada si u poslu koliko i ja više ne veruješ u slučajnosti.
Možemo li gore?
- Nađite svoje drvo. - Nađite svoje drvo.
- Svidelo ti se? - Da.
- Ali mi je žao Mercedes. - Zašto?
Mislio je na osvetu više nego na nju.
Nacija je ožalošćena zbog vesti da je popularna,
Čekaj!
najnagrađenija zvezda na BTN-u,
čovek poznat svima kao Glas Londona,
preminuo od srčanog napada.
- Ona laže. - Kako znaš?
Trepće kada prenosi vest koja je lažna.
Kolege nisu bile iznenađene,
da je pronađen u kancelariji,
gde je često radio i kada svi odu kućama.
Luise, nedostajaćeš nam.
V, juče nisam mogla da nađem svoju karticu.
Da je nisi ti uzeo?
Da li želiš laž ili istinu?
Da li imaš nešto sa tim?
- Da, ubio sam ga.
- Bože. - Uznemirena si.
Uznemirena? Upravo si rekao da si ga ubio.
Možda sam ubio i one Potkazivače, ali nisam čuo nikakvu zamerku.
- Šta? - Nasilje može biti i dobro.
- O čemu pričaš? - O pravdi.
Shvatam.
Nema sudova za ljude kao Protero.
Da li ćeš ubiti još ljudi?
Da.
Vidi ovo.
Proterov vojni dosije.
Šta vidiš?
Irak, Kurdistan, Sirija - oba puta, Sudan.
- Vredan dečko. - Ali posle svega toga
postavljen je za upravnika zatvora u Larkhilu.
Ništa nije bez nagrade.
Misliš da postoji veza između njega i Larkhila?
Možda će to objasniti vezu između njega i Hamondove.
Problem je što ne možemo naći nikakve podatke o tome.
Larkhil? Ne mogu se setiti te ustanove.
- Slobodno pogledajte naša dokumanta. - Već smo ih videli.
Sve što imamo je da je bila takva ustanova,
otprilike 10 km severno od Salzburija.
To je to.
Ovo je urgentna stvar, majore.
Moramo znati da li je ona bila drugačija od ostalih.
Žao mi je inspektore, ali se ne mogu setiti.
Da li su tamo slali posebne slučajeve?
- Uobičajene nepoželjne. - Znate li koje?
- Ne, nisam bio tamo. - Znate li ko jeste?
Ne znam ih po imenu, ali ako pogledate dokumenta...
Vaša dokumenta su izbrisana, uništena ili izgubljena.
Kao šef Programa za Pritvor...
Pre nego što nastavite, podsećam vas na haos tih dana.
Sad nemamo takve probleme.
Radili smo što se mora.
U tim okolnostima, radili smo najbolje moguće.
To je sve.
Možeš ti ovo.
Zdravo.
Nešto sam razmišljala,
imam nešto da te pitam,
ali mislim da nećeš razumeti, ako ne shvatiš nešto o meni.
Moj otac je bio pisac, svideo bi ti se.
Govorio je da umetnici koriste laži da kažu istinu,
dok ih političari koriste da sakriju istinu.
Čovek mog ukusa.
Pričao je najlepše priče,
sve dok nije brat umro.
Tada se sve promenilo.
Moj brat je bio učenik u Sv. Mariji.
Kada je umro, roditelji su ušli u politiku.
Demonstrirali su protiv rata i Proklamacije.
Kada je Satler posato Kancelar, bilo je nasilja na ulicama Lidsa.
Gledala sam na televiziji,
misleći da ću ih videti ubijene.
Sećam se njihove svađe te noći.
Mama je htela da odemo, tata je odbio.
Rekao je da će oni pobediti ako pobegnemo.
Pobediti...
...kao da je to igra.
Brzo, sakri se!
- Mama! - Ivi!
Nisam ih više videla.
Kao da su ih te crne kese uklonile sa lica zemlje.
Žao mi je, Ivi.
Meni je žao,
što nisam jača osoba.
Što nisam kao moji roditelji. Volela bih to,
ali nisam.
Volela bih da nisam stalno u strahu,
ali jesam.
Znam da je ovaj svet poremećen. Znam to bolje od svih.
Zato sam htela da te pitam. Ako mogu nekako da pomognem,
kaži mi.
Ako to želiš.
Misliš da ćeš nešto naći?
Vredi probati.
Jedna stvar je ista za sve vlade:
Najpouzdaniji podaci su poreski.
Izgleda su svi elektronski podaci izgubljeni.
Verovatno tokom Proklamacije. Mnogo toga je nestalo,
ali našli smo ovu pisanu kopiju u sefu.
Sve što imamo za Larkhil je tu.
Hvala na pomoći.
"Osvojio sam Vasionu, samo snagom istine."
- Lični moto? - Iz Fausta.
To je o pokušaju da se prevari Đavo?
Jeste, kad smo kod toga,
pitao sam se da li ponuda još stoji.
- Naravno. - Izgleda su nove okolnosti,
ubrzali moj prvobitni plan.
Shodno tome, potreban mi je neko sa glumačkim talentom.
Potrudiću se.
Verujem da hoćeš.
Još jedan doktor. Zašto ih zatvoru treba toliko?
Ne znam, ali ovo je interesantno.
Najplaćenija osoba je bio sveštenik.
- Stvarno? - Da, otac Liliman.
- Liliman? - Plaćan skoro 200.000 mesečno.
E, to je interesantno.
Izgleda je unapređen, sada je biskup.
- Vaša svetosti. - Denise.
- Sve je sređeno? - Da.
Upravo sam primio vaš raspored preko Interlinka.
Stići ćete u Pert na vreme za misu.
Veoma ste marljivi, Denise.
Sjajan primer svima koji rade u ime Gospoda, ali...
- Da? - Ali nisam na to mislio.
Više sam zainteresovan za moju poslednju stavku.
Moju malu radost.
Mnogo mi je žao,
ona je stigla, ali je bila zabuna u agenciji.
Poslali su novu devojku, koja je možda malo starija.
Starija?
Nadam se, ne previše?
Na Vama je da odlučite.
Vaša Svetosti.
Kad pomislim da sam posumnjao u tvoju lepotu.
Mea culpa, dete moje.
Mea culpa.
Svetosti, nemamo vremena, moram vam nešto reći.
Ispovest? Volim tu igru.
Kaži svoje grehe.
Ovo nije igra, Svetosti.
Neko dolazi, i mislim da će vas ubiti.
- Molim? - Ovo vam govorim
jer hoću neku vrstu zaštite ili pomilovanja.
Nisam umešana u Bejli, i pogrešila sam u Džordan Kuli.
- Mislim se ovim iskupiti. - O čemu pričaš?
Ja sam Ivi Hamond.
Bila sam zarobljenik teroriste poslednjih par nedelja.
Može se pojaviti kroz ta vrata u svakom trenutku,
jer sam otvorila prozor sobe gde mi je Denis rekao da se spremim.
Divno!
Ovo još nisam igrao!
Imaš predivan um, nadam se da je i ostatak isti.
- Morate mi verovati. - Verujem.
Daj da ti pokažem snagu mojih uverenja.
Skloni se!
Izgleda sam uhvatio teroristu.
Kako najbolje izvući priznanje?
Kučko mala mala. Jebena kurvo!
- Prečasni. - Bože moj.
Nije lagala, to si ti.
Izvini.
- Morala sam. - Ivi!
"Sada ću prekriti svoju zlobu
starim zapisima svetog suda
i praviti se svecem, dok se igram đavola."
Imaj milosti.
Ne večeras, biskupe.
Ne večeras.
Nemoj, molim te.
Slušaj, "dečije veselje" u Opatiji.
Otvori usta i isplazi jezik.
- Opa! - Ne želim da umrem!
Prismotra 109, imamo uzbunu.
Proveri sva imena sa liste, želim da znam gde su.
- Večeras. - Razumem.
Naguzi se, evo ga Prst.
Kreni ti, ja preuzimam njega.
Kridi,
šta radiš ovde?
Nekoliko istaknutih članova partije su ubijeni, inspektore.
Ovo je vanredna situacija, i potreba je veća pažnja.
Kancelar je naredio moje hitno učešće.
Imaću tešku istragu, dok mi hapsiš sve svedoke.
Koltrola informacije je najbitnija.
U ovim teškim vremenima
greške kao Džordan Kula se ne mogu tolerisati,
ako je to uopšte greška.
- Šta to znači? - Teroristi imaju veoma
dobro poznavanje našeg sistema.
Kancelar sumnja da postoji špijun.
Da li mi govorite da sam pod prismotrom?
Od sada bi vam godilo
da prekinete istrage u vezi prošlosti
i fokusirate na sadašnje.
Mislite na Larkhil?
Major Vilson je prijatelj Kancelara.
- Njegova odanost nije u pitanju. - A moja jeste?
Vaša majka je Irkinja?
Strašno je šta je Sv. Marija uradila Irskoj.
Ja sam 27 godina član partije.
Da sam na vašem mestu,
ja bih našao teroristu,
i to brzo.
Ivi? Bože mili!
Izvini, nisam znala gde ću.
Onda je bolje da uđeš pre nego što te vide.
- Živeli. - Znam da me svi traže.
Znam da je užasno što sam te umešala.
Ako me nađu, možeš biti u velikoj nevolji.
Slušaj me, Ivi.
Kada bi pretresli ovu kuću, bila bi mi najmanji problem.
Ti si meni verovala,
bio bih nevaspitan da ne verujem tebi.
To je "Bože čuvaj Kraljicu".
Roditelji su me vodili kada su je izložili u 12. galeriji.
- Mislila sam da je Satler uništio. - I on to misli.
Koštalo me više od ove kuće. Koliko kod sam utučen,
uvek me oraspoloži.
- Šta je ovo? - Kopija Kurana iz 14. veka.
- Ti si musliman? - Ne, ja sam televizionista.
Zašto si ga zadržao?
Ne moraš biti musliman, da bi uživao u slikama i poeziji.
Da li je vredno toga? Kada bi ti ovo našli...
Rekao sam ti, bila bi mi najmanji problem.
Hvala ti, Gordone.
- Mnogo ti hvala. - U redu je.
Sve je ovo počelo kada je on razneo Bejli...
Krenula sam ovamo...
Vidiš, svi smo mi begunci.
- Ali... - Pitaš se zašto
si pozvana ovde na večeru,
kada imam neobičan apetit.
Nažalost, čovek mog statusa je primoran da se zabavlja
sa mladim i lepim devojkama kao ti.
Kada bih pozvao nekoga po mom ukusu,
ostao bih bez doma, a kamoli bez emisije.
- Žao mi je. - Ne koliko meni.
Posle toliko godina,
počinješ da gubiš više od samog apetita.
Nosiš masku toliko, da zaboraviš ko si.
Žao mi je inspektore, isti nalaz kao kod Protera.
Ovaj otrov možete naći bilo gde u Londonu.
Hvala, Dilija.
Imate li nešto o njemu?
Ništa za sada, ali mi možeš pomoći sa nečim.
Krenula si kao botaničar?
To je Skarlet Karson.
Mislili su da je izumrla.
Ostavlja ih na mestu zločina.
Bio bih ti zahvalan ako bi ih pogledala.
Bilo šta bi pomoglo.
Naravno.
Izvinite me.
Da?
Završio sam sa listom, bolje da se vratite.
U redu.
- Bože, ubio ih je sve. - Sve sem jedne.
- Ko je ona? - Nisam siguran.
Sigurno jedna od glavnih u Larkhilu.
Kada su ga zatvorili, nestala je na dve godine.
Zatražila je odlaznu vizu, ali je odbijena.
Bežanje?
Verovatno, jer posle toga joj se gubi svaki trag.
- Promenila je ime. - To sam i mislio.
Nazvao sam arhivu, ali za sada ništa.
- Prerano je, ili kasno. - Zovi ih opet, želim to ime.
Siguran si?
Hvala.
Dr. Dajana Stanton je promenila ime u Dilija Saridž.
- Patalog? - Da.
Isuse, upravo sam je video.
To si ti?
- Došao si da me ubiješ. - Da.
Hvala Bogu.
Žao mi je, ne možemo da dobijemo taj broj.
Problem je u liniji.
Isuse.
Tamo je.
Posle onog događaja, posle onog što su uradili,
pomišljala sam na samoubistvo.
Znala sam da ćeš doći po mene.
Nisam znala šta će uraditi.
Kunem ti se.
Pogledaj moj dnevnik.
Šta su oni uradili, uspeli su zbog tebe.
Openhajmer nije izmenio samo tok rata.
Izmenio je celu istoriju.
Da li je loše nadati se tome?
Nisam došao za ono što si se nadala,
već što si uradila.
Kako je čudno,
dobila sam jednu od tvojih ruža.
Nisam bila sigurna da si ti dok je nisam videla.
Kakva slučajnost, da je dobijem baš danas.
Slučajnost ne postoji,
samo njena iluzija.
Imam još jednu ružu,
samo za tebe.
- Ubićeš me? - Ubio sam te pre 10 minuta,
dok si spavala.
- Da li je bolno? - Ne.
Hvala ti.
Da li je glupo izviniti se?
Nikada.
Toliko mi je žao.
Prokletstvo.
Terorista je očigledno hteo da ovo nađemo.
Hteo je da znamo priču, ili bar njen deo.
Mogu li da zaključim da ste pročitali taj dokument?
- Da. - Još neko?
- Ne. - Onda ću biti veoma jasan.
Sadržaj ovog dokumenta je pitanje državne sigurnosti,
koji potvrđuje napad na istaknute članove partije,
i kršenje Zakona o Odanosti.
Pošto se istinitost dokumenta ne može proveriti,
on može biti vešt falsifikat od strane teroriste,
ili poremećenog člana partije,
koji je dao ostavku iz psihičkih razloga.
Diskusija na temu sadržaja ovog dokumeta
biće shvaćena kao pobuna,
ili čak kao izdaja.
- Da li razumete? - Razumem.
Bilo bi vam bolje,
da ovo zaboravite.
23. maj,
stigli su nam prvi pacijenti,
i moram priznati da sam veoma uzbuđena.
Ovo može biti novi početak.
Nuklearna snaga je beznačajna,
ako virus može ubiti celu populaciju,
i ostaviti netaknuta bogatstva.
- Svi zajedno! - Brže!
27. maj,
Komandant Protero je pregledao labaratoriju sa ocem Lilimanom,
koji je zadužen za proveru prava i regulativa.
Bila sam nervozna, ali me je komandant uverio da je sve u redu.
2. jun,
Pitam se li ovi ljudi znaju da bi pomogli svojoj zemlji,
kada bi se promenili.
Tako su slabi i jadni, nikad ne gledaju u oči.
Počela sam da ih mrzim.
18. avgust,
Od početnih 40 ljudi, 75% su sada mrtvi.
Nijedan dobar uzorak još nije nađen.
18. septembar,
jedan slučaj mi daje nadu.
Ne ispoljava patologiju kao drugi pacijenti.
Otkrila sam nekoliko ćelijskih anomalija koje mi nisu poznate.
Mutacija je izgleda pokrenula
nenormalan razvoj kinetičkog i refleksnog sistema.
Pacijent tvrdi da se ne seća
ko je i odakle je.
Ko god da je, sada je ključ naših snova,
i nade da sve ovo nije uzalud.
5. novembar,
Počelo je sinoć, oko ponoći.
Prva eksplozija je raznela ceo medicinski sektor.
Moj ceo rad je nestao.
Razmišljala sam kako je ovo moguće, kad sam ga videla.
Čoveka iz sobe 5.
Pogledao me je,
ali ne očima, nije ih bilo.
Ali sam osetila da me gleda.
Bože moj,
šta sam to uradila?
Šta to spremaš?
Zove se "jaje u korpi", majka ih je pravila.
- Čudno. - Šta?
Kada sam bila kod njega, spremio je ovo isto.
- Stvarno? - Kunem se.
Čudna slučajnost, mada ima prosto objašnjenje.
- Ima? - Da, Ivi.
Ja sam V.
Najzad znaš sve.
Vidim da si iznenađena.
Teško je poverovati da se ispod ove naborane površine
nalazi opasan ubica, koji se pali na maske.
- Nije smešno.
Znam, očajan sam bez publike.
Ljudi su išhli na robiju zbog toga.
Ipak, on je u pravu.
Nešto nije u redu sa ovom zemljom.
Sv. Marija - 178 mrtvih. Tri Vode inficirane.
EPIDEMIJA!
80.000 mrtvih!
'Jutro.
Poranili ste.
Nešto nije u redu? Ne izgledate dobro.
Hoću nešto da te pitam.
Nije mi bitno da li ćeš mi odgovoriti.
Moram da ovo kažem naglas.
Ovo mora ostati među nama.
Naravno, ali...
zbog teroriste?
Ne.
Šefe, šta se događa?
Moje pitanje je o Sv. Mariji,
i Tri Vode.
Pitanje koje me mučilo poslednja 24 sata,
ovako glasi:
Šta ako je najgori,
i najužasniji biološki napad u našoj istoriji,
nije bio delo religijskih fanatika?
Znamo da jeste, uhvaćeni su i priznali su.
I ubijeni.
Možda je tako i bilo.
Ali kad pogledam ovaj lanac događaja,
ove "slučajnosti", moram da se zapitam:
Šta ako nije bilo tako? Ako je neko drugi pustio virus?
Ako je neko drugi poubijao te ljude,
da li bi hteo da znaš ko je?
Naravno.
Čak i ako je radio za vladu?
To je moje pitanje.
Ako je naša vlada odgovorna,
za događaje kod Sv. Marije i Tri Vode,
ako je odgovorna za smrt skoro 100.000 ljudi,
da li bi hteo da znaš?
Ovo je najhladniji jebeni mart.
Ne pričaj tako, izgubićemo naše privilegije.
- Lažljivi pohlepnici! - Tiše malo!
Na osnovu nasumične prismotre, zaključili smo da za sada
preko 80% naroda veruje da je terorista živ.
Takođe imamo 12% više
pozitivnog mišljenja, u sva četiri kvadranta.
- G. Kridi? - Snalazimo se.
Hapšenja su veća nego za vreme Proklamacije.
Hoću više od hapšenja, hoću rezultate.
- Šta je ovo? - Slavim.
Šta to?
Mislim da mi je ovo najbolji šou ikada.
Dame i gospodo, dobro veče.
Imamo neverovatan šou večeras.
Nećete verovati. U stvari, ne mogu ni ja.
Molim za veliki aplauz,
za našeg Kancelara, Adama Satlera!
- Nemoguće!
Izbacili smo cenzurisan tekst, i jutros snimili novi.
Bože.
Kancelaru, kancelaru...
vidim da ste pod stresom,
od početka ovog terorizma,
i mislili smo da bi bilo lepo da se malo opustite. Devojke?
Toplo mleko, nema boljeg.
Čujem da ga pijete svako veče.
Od malena.
Ali varate se, g. Ditrik.